Energija

Rasvjeta, grijanje, prijevoz i industrijska proizvodnja svakodnevne su usluge za koje je energija od ključne važnosti, a bez kojih naša poduzeća ni mi ne možemo opstati. Europske zalihe fosilnih goriva (nafta, plin i ugljen) nisu nepresušne. Njima treba pažljivo upravljati, a istovremeno treba istraživati nove izvore energije. Europa troši i uvozi sve veću količinu energije. Države članice EU-a svjesne su prednosti usklađenog djelovanja u tom važnom strateškom području. Slijedom toga utvrđena su zajednička pravila u cijeloj Europi i poduzeti zajednički napori u cilju osiguravanja energije potrebne Europi po pristupačnim cijenama i uz što je moguće manje onečišćenje okoliša.

Složen sektor

Iako su paljenje računala ili automobila radnje koje uzimamo zdravo za gotovo, one su ipak završna faza složenog procesa. Energetske resurse poput nafte, plina i ugljena najprije treba izvaditi iz zemlje. Postoji i mogućnost dobivanja toplinske energije izgaranjem drva, a električne energije uporabom snage vjetra u vjetroturbinama, vode u hidroelektranama i sunčeve svjetlosti u solarnim pločama. Dobivenu je energiju zatim potrebno prenijeti do mjesta uporabe, ponekad preko cijelih kontinenata ili ispod mora. Za to su potrebna postrojenja koja mogu omogućiti neprekidnu opskrbu energijom za više desetljeća. Stoga su nam potrebni ogromni tehnički, logistički i financijski resursi.

Energetski sektor od strateške je važnosti jer nam je energija neophodna. Energija je od presudne važnosti za rasvjetu, zaštitu od hladnoće i prijevoz ljudi i dobara, a služi i kao potpora svim ostalim gospodarskim sektorima – poljoprivredi, industriji i uslugama – te znanstvenom napretku. Naš životni standard zahtijeva ogromne količine energije. To, naravno, dovodi do onečišćenja (zraka, vode, tla i klime) i taj se utjecaj mora što je više moguće smanjiti.

Klimatska ograničenja

Vodeći stručnjaci najavili su da ćemo zbog klimatskih promjena plaćati visoku cijenu ako ne uspijemo smanjiti emisije stakleničkih plinova. Energetski sektor neposredno je povezan s emisijama jer se preko 70 % proizvedene energije dobiva iz fosilnih goriva. Ta goriva pri izgaranju ispuštaju ugljikov dioksid (CO2), glavni staklenički plin. Stoga će se ubuduće u europskom energetskom sektoru morati smanjiti uporaba fosilnih goriva i povećati uporaba niskougljičnih izvora energije.

Europa mora zajednički djelovati

Nije novost da europske države veliku važnost pridaju energetskom sektoru. Važnost sektora prepoznata je odmah nakon 2. svjetskog rata, kada su osnivači ujedinjene Europe odlučili da se „sirovine ratne industrije pretvore u instrumente pomirenja i mira”, kako je izjavio Jean Monnet. Ugljen i čelik te atomska energija bili su temelj prvih europskih ugovora: Europske zajednice za ugljen i čelik (EZUČ), koja je 1999. uključena u politiku EU-a, i Europske zajednice za atomsku energiju (Euratom), koja i danas postoji.

Još su 1970-ih države članice EU-a uvidjele da moraju zajednički djelovati kako bi riješile poteškoće u opskrbi energijom. Stoga su prikupile strateške zalihe nafte i uspostavile postupak upravljanja krizama. Danas energetska politika utječe na brojna druga područja, primjerice na industriju, okoliš, prijevoz, istraživanje i inovacije, pa čak i na vanjske odnose.

Pristup EU‑a

Europa trenutačno mora uvoziti više od polovine potrebne energije jer ima malo vlastitih zaliha energenata te je prisiljena prihvatiti cijene koje su odredila svjetska tržišta ili čak pojedinačne zemlje dobavljači. Troškove računa za energiju možemo znatno smanjiti ako smanjimo potrošnju energije. To je očito. No možemo li smanjiti potrošnju energije a da naš životni standard i udobnost ostanu nepromijenjeni.

Ušteda energije

Iako to nije jednostavno, potrošnja energije može se smanjiti povećanjem učinkovitosti te potrošnje. Prema idealnom scenariju moguće je smanjiti emisije CO2, otvoriti nova radna mjesta i uštedjeti sredstva ako smanjimo ovisnost o uvozu energije. Nadalje, imamo priliku izvoziti svoje znanje. Energetska učinkovitost stoga je jedan od glavnih ciljeva Europske unije.
Sve države članice EU-a morale su utvrditi okvirne nacionalne ciljeve energetske učinkovitosti za 2020. i sastaviti planove u kojima navode na koji ih način namjeravaju ostvariti. S obzirom na problematično ekonomsko ozračje EU mora iskoristiti sva sredstva na raspolaganju ako namjerava poticati ulaganja i konkretne mjere u području učinkovitosti.

Autentično europsko energetsko tržište

Električna energija i plin u načelu mogu slobodno kolati mrežama koje presijecaju Europu. Na jedinstvenom europskom energetskom tržištu međusobno se natječu svi proizvođači i dobavljači. To primjerice u teoriji znači da se, u cilju postizanja visokokvalitetne energije po najpovoljnijoj cijeni, električna energija i plin mogu posvuda kupovati i prodavati. No to tržište od 500 milijuna potrošača još nije u potpunosti ostvareno s obzirom na to da je zbog niza nacionalnih propisa razvoj prekograničnih energetskih subjekata još uvijek ograničen. Cijene plina i električne energije koje za subjekte određuju vlade samo su jedan od primjera navedenih prepreka. Neki operatori čak imaju privilegiran i nepravedan pristup energetskim mrežama. Budući da stanje nije obećavajuće, ulagači oklijevaju, a to može dovesti do odgode obnove zastarjelih postrojenja. Stoga je potrebno poboljšati tržišno natjecanje i uvesti zajednička pravila o ravnomjernoj uporabi mreža. Europska unija ima vodeću ulogu u utvrđivanju zajedničkih pravila i u strogom nadzoru nad tržištima kako bi se pojedini subjekti spriječili u nepravednom iskorištavanju monopola.

Suvremene energetske mreže

Energetske mreže se moraju sada osuvremeniti i razviti kako bi se mogle nositi s rastućom potražnjom za energijom te kako bi se omogućila diversifikacija postojećih resursa i nesmetano djelovanje tržišta. U narednih deset godina za ulaganje u energetske mreže morat će se izdvojiti oko 1 bilijun eura. U tom smislu EU može financijski poduprijeti svoje članice jer im je u zajedničkom interesu razviti visokovoltažne dalekovode i prekogranične plinovode te infrastrukturu za pohranjivanje energije.

Postupak dobivanja dozvola za projekte razvoja mreža ipak još uvijek traje predugo. Europska unija stoga potiče razvoj i modernizaciju energetskih mreža kako bi se ubrzala izgradnja veza koje nedostaju, osobito u istočnoj Europi. Europska unija ne bi trebala biti samo koordinator, već u nekim slučajevima može i financijski podupirati određene projekte koji su od osnovne važnosti, no gospodarski prerizični za poduzeća i države koji djeluju samostalno

Potrošači u središtu važnosti

Konačni je cilj energetske politike EU-a osigurati korist potrošačima bilo da je riječ o pojedincima ili malim ili velikim poduzećima. Potrošači imaju prava i o njima moraju biti bolje obaviješteni kako bi maksimalno iskoristili mogućnosti koje se nude na unutarnjem energetskom tržištu. Primjerice, mora im se omogućiti jednostavna promjena dobavljača, primanje jasnih i lako usporedivih računa i ponuda, poznavanje izvora električne energije i primanje informacija o potrošnji u svakom trenutku. Kako bi se potrošačima omogućila aktivnija uloga na energetskom tržištu, sve veću ulogu u području energetskog sektora imat će informacijska tehnologija i telekomunikacije. Samo pravilnom regulativom na europskoj razini europskim potrošačima možemo osigurati jednake uvjete i omogućiti im da iskoriste prednosti ekonomije razmjera u tom sektoru. Stoga Europa mora donijeti potrebne propise, osobito u pogledu zaštite podataka preuzetih sa brojila za plin i električnu energiju. Potrošači moraju imati i pristup kupnji energetski učinkovitih proizvoda te moraju znati koja je njihova stvarna potrošnja kako bi pri kupnji mogli donijeti informiranu odluku. I poduzećima se mora omogućiti kupovanje energije na najsigurniji i najpovoljniji način. Samo pravim tržišnim natjecanjem može se otvoriti put pravednim cijenama koje nisu ni nerazmjerno visoke ni preniske te privući ulaganja u proizvodnju energije.

Sigurnost: ključno pitanje za europske državljane?

Energetskom politikom EU-a mora se europskim državljanima jamčiti sigurna proizvodnja i siguran prijenos energije. Vlade EU-a svjesne su prednosti koje nude koordinacija i usklađivanje sigurnosnih normi za ključna energetska postrojenja diljem Europe. Nesreća u Fukushimi (Japan) bila je šokantan dokaz o tome koliko je presudna sigurnost nuklearne energije. Europska unija stoga mora utvrditi najviše moguće sigurnosne norme za europske nuklearne elektrane i zbrinjavanje nuklearnog otpada. Norme EU-a za zaštitu stanovništva i zaposlenika u nuklearnom sektoru od radioaktivnog zračenja sada se primjenjuju diljem Europe. Konačno, Europa i dalje mora jamčiti da uporabom nuklearnog materijala unutar svojih granica ne dovodi do nezakonite trgovine i proliferacije nuklearnog oružja.

Predvodnici u niskougljičnoj tehnologiji

Ako želi proizvoditi energiju sa ispuštanjem CO2, Europi je potrebna tehnološka revolucija. Europska komisija iznijela je 2018. prijedlog za ažuriranje strateškog plana EU-a za razvoj energetskih tehnologija s niskim udjelom ugljika. Kako bi riješila nove izazove na globalnom energetskom tržištu, Europska unija određuje svoje prioritete u području energetskog istraživanja i inovacija u cilju integracije tehnologija s niskom emisijom ugljika u energetski sustav i stavljanja novih proizvoda na tržište na troškovno učinkovit način.

Cilj je potaknuti zainteresirane industrijske subjekte na suradnju i istovremeno im ponuditi potporu EU-a. Neke industrijske inicijative usredotočene su na proizvodnju i izvore energije poput biogoriva, energije vjetra, solarne i nuklearne energije te gorivnih članaka i uporabe vodika. Ostale inicijative usmjerene su prema boljem upravljanju energijom u „pametnim gradovima”, hvatanju i skladištenju CO2 te elektroenergetskim mrežama budućnosti. Svrha je omogućiti dostupnost i isplativost novih tehnologija kako bi se u europskom energetskom sektoru postojeće tehnologije konačno mogle zamijeniti novima, a emisije CO2 drastično umanjiti. S obzirom na to da je riječ o ogromnim troškovima, taj bi se cilj mogao postići samo usklađenim naporima na europskoj razini.

Diplomacija u području energetike

Europa kao najveće regionalno tržište u svijetu mora zagovarati svoje interese na međunarodnoj razini ako želi zajamčiti sigurnu opskrbu energijom. Zbog svoje veličine i ovisnosti o uvozu Europa nema drugu alternativu, posebice u vrijeme ubrzavanja svjetske utrke za energetskim resursima. Problem je u tome što su europske države uvijek s poteškoćama djelovale usuglašeno, dok je iznimno važno da predstavljaju ujedinjeni blok zemalja kako bi snažnije utjecale na vodeće zemlje proizvođače i potrošače energije. Europa mora omogućiti siguran prijenos energije od dobavljača plina i nafte. Pitanje energetike mora biti uključeno u europsku vanjsku politiku, kao i u razvojnu pomoć, trgovinu i sporazume o bilateralnoj suradnji. Time se također može poduprijeti izvoz najsuvremenijih europskih tehnologija.

Demokratsko odlučivanje

Energetska politika EU-a utječe na sve europske državljane. Zakonodavstvo EU-a uvelike utječe na nacionalne zakone, osobito u području energetike. Europski parlament (zastupnike biraju državljani EU-a na izravnim izborima svake četiri godine) i Vijeće ministara Europske unije (koje predstavlja nacionalne vlade) zajedno donose zakonodavstvo EU-a u području energetike, osim zakonodavstva o nuklearnoj energiji i oporezivanju energije koje Vijeće ministara donosi samostalno. Nacionalne vlade u ranoj su fazi uključene u izradu zakonodavstva EU-a pomoću odborâ nacionalnih stručnjaka. Strukovne organizacije i civilno društvo sudjeluju u tom transparentnom procesu jer se tijekom raznih faza savjetovanja traži njihovo mišljenje.

Čime se bavi EU?

Europska unija europskim potrošačima osigurava izuzetno visoku razinu zaštite: štiti ranjive skupine potrošača, daje veće regulatorne ovlasti nadzornim tijelima koja imaju mogućnost izricanja sankcija te zahtijeva izdavanje razumljivijih računa. No pravu revoluciju predstavljaju „pametna” brojila i mreže pomoću kojih bi se trebalo potaknuti aktivnije sudjelovanje potrošača. Osim što će se računi temeljiti na stvarnoj potrošnji, potrošači će u svakom trenutku moći znati koja je njihova potrošnja te je pokušati smanjiti. Europska unija uvodi potrebne zaštitne mjere kako bi se osiguralo poštovanje privatnosti građana pri prikupljanju podataka pametnim brojilima.

Europska unija uvela je sustav označivanja energetske učinkovitosti te je sad kupcima električnih uređaja pri kupnji omogućen pristup svim potrebnim informacijama. Takva vrsta označivanja primjenjivat će se na brojne električne uređaje, uređaje za kućanstvo, poslovne prostore ili druge namjene. To je potaknulo proizvođače na ponudu energetski učinkovitijih proizvoda, čime se smanjuju i računi s obzirom na to da su u ukupnu cijenu proizvoda uključene kupovna cijena proizvoda i trošak njegove uporabe.

Manji računi za električnu energiju 

Kraj monopolâ na tržištima električne energije i plina znači da potrošači mogu slobodno birati svoje dobavljače energije. Prema nedavnoj studiji procjenjuje se da se samo promjenom dobavljača električne energije ili plina može uštedjeti preko 13 milijardi €, što odgovara iznosu od 100 € po kućanstvu godišnje. Poduzeća su prva mogla birati svoje dobavljače. Troškovi energije predstavljaju značajan udio u proizvodnim troškovima velikih i malih poduzeća u glavnim europskim industrijama. Tržišnim natjecanjem dobavljača energije povećala se ponuda, poboljšala cjelokupna kvaliteta usluge, a cijene su ostale niske.

Osiguravanje europske opskrbe energijom

Znatniji nestanci električne energije danas su rijetkost u Europi, dijelom i zahvaljujući suradnji među mrežnim operatorima koju je pokrenula Europska unija. No Europa pokriva 67 % svojih potreba za plinom iz uvoza, ponekad iz vrlo udaljenih područja. Prekidi u opskrbi plinom do kojih dolazi iz razloga na koje Europa ne može utjecati mogu uzrokovati ozbiljne posljedice. Kako bi se oni izbjegli, Europska unija raspolaže sveobuhvatnim mehanizmom solidarnosti pomoću kojeg može pristupiti zalihama nafte i plina. Ipak, bolje je spriječiti nego liječiti. EU je uspostavio opservatorij za energetsko tržište i uveo mehanizam ranog upozorenja s Rusijom i drugim ključnim tranzitnim državama i državama dobavljačima.